Kasulik kaup
Rahvajutu ainetel Küllike Veede

Eit
Taat
Teekäijad

Taat: Täna läheme turule ja müüme setuka maha.
Eit: Hea loom, ehk hoiaks veel aastakese?
Taat: Kui taat ütleb täna, siis taat mõtleb – täna!
Eit: Hea küll, hea küll, taadike. Müüme täna. Aga mis asemele ostame?
Taat: Küll saab ka asemele, kui sina, eit, aga kuss oled ja ennast ärisse ei sega.
Eit: Ei sega, taadike, ei sega. (lähevad)

TK: Kus te, kallis rahvas sellise kronuga mõtlete jõuda?
Taat: Turgu, ikka turgu.
TK: Ei jõua sa sellega turule! Vaata ise! Setukal saps väriseb ja silmadhirmu täis. Sellel minekuaeg käes!
Taat: Ei ma näe kahtlast miskit!
TK: See just kõige kahtlasem ongi! See on selge märk, et mõne minuti pärast ots käes.
Taat: See oleks küll õnnetus surnud loomaga tee peale jääda! Vaat kus lugu nüüd!
TK: Paistad selline tore mees. Ela sulle siin kaasa, nii etendal silm märg ja oma heaolust ei hooli. Säh, võta mu oinas. Hobune ta ei ole, aga roojamugula annab peenramaale temagi, lõngavilla sokkide-kinnastetarbeks sulle ja su eidele ja kui ükskord tüdined, saad hulk aega head liha süüa ja väärt kasuka pealekauba. Minge nüüd ruttu, etei peaksoma hobuse kõngemist pealt kaema.
Taat: Õige jutt. Oinaga lihtsam ka. Seda heina, mis hobune sisse vohmis! Tubli teekäija, võttis vanainimestelt matmisvaeva.
TK: Ae, vanapaar! Valele poole kõnnite! Ega te seda hullu looma koju vii? Turule ikka!
Taat: Ma, et... kasukas... sokid... praad...
TK: Petta oled saanud, peremees! Vaata loomale silma! Seal selline kurjus sees, et kauge maa taha paistab kätte! See lükkab sul aiad maha, pusib seinad sodiks, sööb tarel katuse pealt ja hea, kui sulle omale elu sisse jätab!
Taat: See on küll kole jutt kuulda.
TK: Kus on ikka õelust siin ilmas! Sellist sobi tegema! Kahju sust, peremees. Aitaks, aga ei oska. Kui, siis, et võta mu seapõrsas, päästan su oinast priiks. Saad värske rohu ja rokaga endale jõuluks tubli emise. Kui jaksad kannatada, on varsti terve laut rõngassabasid täis. Mina vaatan, kuhu oinas ohelikkupidi siduda. Tõtake teie, enne, kui see segane mul käest pääseb.
Taat: Vaata, kus vedas! Surnud hobuse asemele terve seakari!
TK: Tere, eite-taati! Kuhu minek, mis kaubad tehtud?
Taat: Kärssnina kanname. Tulevast põrsatoojat!
TK: Näitad ehk?
... Oi heldus!No mis põrsatoojat sellest, see ju isane. Sedagi minevikus. Ei siit järglasi saa ja ise nii nirakas, et sul homsetki ei näe, kui just sooja piimaga ei sossuta. Ai-ai, peremees. See polnud hea kaup! Võta parem mu hani. Saad padja sisse sulgi, hoiab koerana külad majast eemal ja jõuluks saad prae ka lauale. Ma lähen niikaua, vaatan, ehk leian veel üles selle kurja inimese, kes sulle niisuguse nuhtluse kaela määris!
Taat: Hane polegi meil olnud, eit. See oli päris tulus kaup! Paljukest see hani hoolt vajab, aga ise on kullaauk. Kui muna muneb, siis ka sellise, et korraga eimahu kõhtugi!
TK: Näe, järele jõudsin! Ärge võtke seda hane, kallikesed! Ärge võtke.  Eelmisel peremehel peksis nokaga sääred siniseks, trampis aiamaa mustaks ja kui prae-aeg käes, lendas nelja tuule poole! Ei ole teil, vanadel, enam sellist vaeva näha vaja. Võtke, siin on midagi vaguramat!
Taat: Mis siin siis on? Õunapabulad???
TK: Esimene pilk on petlik. Maitsegi ei pruugi meeldida. Taliubinad. Vajavad järelküpsemist! Aga kui valmis saavad, viivad keele alla! Ja vaeva ei mingit! Tõstad koti nurka ja seal nad seisavad. Ei küsi leiba ega tüki togima. Ja kui seemned mulda viskad, on varsti aed õisi täis. Õied meelitavad mesilasi, mesilased annavad mett! Siis istud, taat, jalg üle põlve, limpsid kärjemett ja vaatad, kuidas õunasaak edeneb. Varsti oled jõukas mees.
Taat: Kuuled, eit! Vaata, kuidas mõni päev õnn võib õue joosta! Mis sa mossitad, nagu ei oskaks hõlpu elu hinnata!
Eit: Ja-jah, taadike! Küllap ma juba rõõmustan.
Taat: Kas ei olnud ma kange kauplema? Kas mu nutikus pole siis kiiduväärt?
Eit: Ja-jah, taadike. Mis sina teed, on hästi tehtud kõik.

Lehtmetsa, 2011